A la filosofia de la ment, el realisme ingenu, també conegut com a realisme directe o realisme del seny, és la idea que els sentits ens proporcionen una consciència directa dels objectes tal com realment són. Els objectes obeeixen les lleis de la física i conserven totes les seves propietats si hi ha algú que les observi.[1] Consten de la matèria, ocupen l'espai i tenen característiques, com ara mida, forma, textura, olor, gust i color, que es perceben en general correctament.
Per contrast, algunes formes d'idealisme afirmen que cap món existeix a part de les idees dependents de la ment i algunes formes d'escepticisme diuen que no es pot confiar en els nostres sentits. El realisme naïf es coneix com directament contra el realisme indirecte o representatiu quan els seus arguments es desenvolupen per contrarestar aquesta última posició, també coneguda com a dualisme epistemològic;[2] que la nostra experiència conscient no és del món real sinó d'una representació interna del món.